НЯМА КОЙ ДА ПИШЕ НА ПОЛКОВНИКА
Не ми казвай, че те е страх?
Ти не си някакъв обикновен петел.
Ти си боен петел!
Как може да се плашиш заради няколко мишки?
Изплаших ги.
Сега тихо. Да не я събудиш.
А за теб?
Вече изпих моето.
Имаше останало достатъчно.
Една голяма лъжица.
Ще вали отново.
Дано се облекчи моята астма заради дъждовете.
Твоята астма и моите черва.
Не забравяй да отидеш на погребението.
Ще го откарат до гробището по пладне. Преди да завали.
Ако вземеш чадъра, не го отваряй. Някой може да забележи.
Тази влажност съсипва всичко, дори чадъра.
Той беше роден на 9-ти април.
Точно едни месец след нашият син.
Винаги Агустин...
Преди Агустин...
След смъртта на Агустин...
Докога ще ти е все в главата?
Докато свърши моя траур...
Никога.
Траур...
Идваш ли?
С тези парцали? Никога.
Следващото погребение на което ще присъствам, ще бъде моето.
Ами моето?
Имаш лош късмет. Ти си по-здрав от мен.
Взимайки него навън на петелът отново?
Клякане на петел на тоалетът? Нечувано е.
Не виждаш ли, че петела е единственото което ни остана?
Виждам един петел, настанил се върху тоалетната ми чиния.
Това е, което виждам.
Виждам, че ми свърши йода, които предотвратява храчките ми.
Виждам, че само вали и вали.
И виждам, че петела е единственото, което има значение за теб.
Кога ще започнем да използуваме тоалетната отново?
С тази външна тоалетна всички съседи виждат какво правиш.
Дори тези сополанковци.
Успокойте се!
И не зяпайте толкова петела. Ще го урочасате!
Хайде! Изчезвайте!
Петък е.
Твоят ден е.
Нищо, Полковник...
Нищо не съм очаквал. Просто минавах насам...
ПОЩА
Вижте колко хубав направиха моят син, Полковник.
Това е работа на Дон Димас, бръснарят.
Изглежда по-здрав отколкото, когато беше жив.
Дори изглежда усмихнат.
Но моля ви, влезте.
Влезте.
Наистина изглежда усмихнат.
Горкият. Отиде си млад, точно като нашият Агустин...
Твоят син, и мой кръщелник, нека почива в мир.
Изглеждат същите, защото Дон Димас ги гримира и двамата.
Използува същия грим за всички.
Както и да е, но оставя мъртвите да почиват в мир.
Само виж, изглежда по-здрав отколкото когато беше жив.
Здравето му чак ме изпълва със завист, при цялата ми почит.
Мразиш свещениците както винаги, Полковник?
Без значение накъде духа вятъра.
Времената се променят, но аз съм си същият.
Виждаш ли.
И какво?
Какво, какво?
И какво, с петела!
Петела?
Там си е...
Точно, като мен.
Още едно мъртво момче.
Замесват се в разправии, синдикати, кавги...
И тогава ги застига смъртта.
Точно като Агустин. - О, хайде де.
Моят нещастен кръщелник почина в скарване при бой с петли.
Това са нормални неща, които се случват.
Мъжка работа. Просто малшанс.
Моят син имаше идеали.
Не някаква пиянска кавга го отведе в гроба.
Само това оставаше!
Както кажеш, Полковник. Но не се ядосвай...
Успокой се, дори се изчерви.
Отиди да те види доктора, братко. Изглеждаш като вейка.
Виж как ти виси сакото.
Някой от тези дни, Сабас.
Някой ден скоро.
Послушай ме.
Грижи се за себе си.
И се грижи за онзи петел.
Ще седиш тук. Тихичко.
Без да шаваш.
Две дръпки сега, и след вечеря, още две.
Да не се разхищава.
Слушай това:
"... и така, националния сенат определя пълна пенсия...
равна на 76% от тяхната месечна заплата...
на всички ветерани от федералната армия, които са участвали в революцията...
включително тези, които участваха в религиозните конфликти през 1920... "
Религиозни конфликти!
Така ги наричат днес, тази сбирщина
от свещеници и разните идолопоклонници на разпятието.
Трябваше да видиш бдението днес... Меси, молитви...
Ей така. На дневна светлина.
Дори благословии на Латински!
И като си помислиш, че един ден се борихме против свещениците...
Които казаха на хората, че правителството е комунистическо...
и не зачитат законността!
Борихме се против невежество, и спечелихме.
И виж как са нещата сега.
Всичко е същото.
И аз чакам и чакам една пенсия, която никога не идва.
Три години на войната "Кристеро".
три години на много религиозни фанатици...
Меси...
И нито едно песо пенсия.
Нито едно нещастно песо.
Няма справедливост.
Пак ли?
27 години, чакам тази пенсия. Не мога ли да се оплаквам?
На петелът ли? - И на кой друг?
На мен.
На кой друг?
Погледни се. Нагласена като за танци...
А ти си пада да вечеряш с този сприхав стар мъж.
Както винаги.
Годините не притъпиха изтънчеността
на моята сеньорита от Мадрид.
И ти се ожени за испанка. Ти, големият националист!
За да завзема завоевателите.
Отново!
Четири камбани!
Само за възрастни.
Забранен заради вредно съдържание. Сигурно е мелодрама.
Плачевен е Падре Анхел, които диктува това, което да бъде показано в киното.
Забранява филмите, но той ги гледа със сигурност.
Той е свещеник, а не светец.
Горкият харесва филмите, точно колкото и аз.
Тръгвам. Ако не побързам ще изпусна началото.
Не знаех, че ме обичаш толкова.
Пак ли!
Човек се бори и бори, а накрая ти идват някакви навлеци.
Казвам го и за вас също, не се правете на няма!
Изискана испанка, но... Минава гратис!
Утре, дори не ми се показвай, защото няма да ти дам опрощение.
Нека съм абсолютно ясен.
Не е заради опипването, а заради филмът!
Аз да не съм невидим?
Много ясно е, четири камбани, значи филма е забранен от Ватиканът. "
Докато момчето не изостави момичето, дори не си мислете, че ще се мръдна.
Вие можете да гледате похотливи неща, защото вече не сте първа младост...
при цялото ми уважение.
Въпреки че, все още сте в траур.
Моят траур е вътре в мен.
Не ми разваляйте вечерта.
Ларис ми стига, как ме хвана да се промъквам без да плащам.
Това му е бизнеса. Макар и похотлив,
но това е начина, по който преживява.
И аз, Падре? Аз от какво преживявам?
Само погледни. Това е все едно да ореш в морето...
Киното е пълно, въпреки че бихме камбаните на църквата.
Да се надяваме, че са забранили нещо, заради което си струва прегрешението.
Тя е провинциалистка.
Тя има приятел полуидиот.
Куц, също. Представи си само.
Идва в града. Иска да танцува...
С куция ли? - Не! С друг.
Ще свърши като кабаретна танцьорка. Ще видиш.
Утре е петък.
Твоят ден е.
И днес нищо.
Докторе.
Служи за да се прави сироп за кашлица.
Целебно е. Не е някакъв обикновен ром.
Не е ли малко рано за да си правите вашият сироп?
В сутрините, се тонизира мозъка.
Тези ми ги пращат на мен...
Но...
Задръж ги.
За да разбера, че държавата е станала точно като мен?
Абсолютен отпадък.
Да, затова.
Лошите поличби ви забавляват, нали?
В противен случай, нямаше да бъда доктор.
Това е защото сте циник, не е защото сте доктор.
Така се родих, циник и недоверчив.
Вашият грях е, че вие сте доверчив.
Не сме добра двойка. Затова на домино не ни върви.
Не ни върви на домино, защото от години не играя с вас.
Знаете ли защо? - Защото играя със свещеника.
Но той играе по-добре от вас.
Отбележете, че ви предложих глътка пиене.
Отбележете, че ви оставих да му се насладите сам.
Грижете се за жена си.
Откакто направихте сделката за ипотека, астмата й се е влошила.
И?
Защо трябва да чета кражбите на тази шайка крадци?
По-добре така.
Без да знам в чий джоб се озоваха моите пари.
Всички си напълниха касите.
Те си разделиха парите с пълни шепи.
Хубаво местенце за този...
Дарение за онзи...
Всички освен теб...
Дето все още чакаш една мизерна пенсия, която закъснява 27 години.
26.
Вече е почти Август.
26 години и осем месеца.
Казват ли нещо? - За какво?
Какво ще стане? За пенсионерите.
Какво искаш да кажат?
Сигурно в цялата страна сме останали не повече от петима живи.
Добре, тези петима имат право да знаят.
Дори годините не се притъпили твоята упорита испанска природа.
Няма нищо там. И никога няма да има нищо.
Какво има около ипотеката?
Кой ти каза? - Доктора. Кой друг?
Изпратиха известие.
Последното плащане е през октомври.
24-ти октомври.
Нито ден по-късно. Нито ден по-рано.
Датата е без отлагане.
Щом моята пенсия се отлага, защо ипотеката да не може?
Защото бирниците дойдоха.
Защото носиха нареждането, и аз го подписах.
Защото го показах на доктора.
Дори той каза, че този път е сериозно.
И защото животът е несправедлив.
И защо не ми каза?
Защото, очаквах, че петък идва...
И че пощата...
И може би...
Виждаш ли, същата си като мен.
Сега, когато знаеш, може ли да ми кажеш какво ще правиш?
Имаме петел. Петелът ще плати ипотеката.
Петелът! Прочутият петел!
Наистина ли вярваш, че това окаяно животно ще ни измъкне от беднотията?
В същото вярваше Агустин.
Този петел го отведе до смъртта му.
Остави умрелите да почиват в мир.
И остави синът ни да почива в мир!
Не ми каза как ще платим ипотеката...
Или какво ще ядем.
Аз също ям.
Точно като петелът.
Същото.
С всеки ден изглежда по-хубав.
Ако Агустин можеше да го види сега.
Някакви новини? - Все същите.
В края на ноември, започват залозите на бой с петли.
Организирано е.
Собствениците получават 20% от облозите. Същото, както винаги.
Трябва да го тренираш, Полковник. Не може да се предоверяваш.
Всичко може да се случи. Животът е доста гаден.
Внимавай с езика, момко.
Покажи малко уважение.
Децата ще го водят на разходки...
така, че бъде на слънце и свеж въздух.
И добра храна, Полковник!
Човек не живее само с хляб, нито петлите само с разходки.
Откъде ще взема пари за да купя хубава храна?
Прави се това, което може.
И това, което не може също.
Трябва да го тренира някой, който знае как.
Не може да ни разочарова.
Нито нас...
Агустин...
Хората.
Може би, ако ми дадете аванс.
Знае се, че ще се бори тук, аз го гарантирам.
Знае се, че е чистокръвен боен петел.
Моят побратим питаше за него.
Този хитрец предприема нещо, само ако има полза.
Сигурно е хвърлил око на нашият петел.
Времената са трудни.
Още по-лошо.
Ако подозира, че си в нужда, ще се възползва със сигурност.
Никой не е станал богаташ просто така.
Всеки богаташ е изпразнил джоба на някой друг.
Още повече, в тази изоставена страна.
"Тази изоставена страна,"
е страната, в която стана революцията...
Нашата революция.
Бъди внимателен с твоя побратим.
Освен, че иска да ти вземе петела, също така носи лош късмет.
В денят на хайката срещу синдиката на печатницата, той беше там.
Той носеше един от вестниците, които ти дадохме.
Той е доносник на Губернатора, назначен на заплата.
Сега се заинтригува от петлите.
Дай ни малко време и тогава...
Имам краен срок.
Крайния срок на ипотеката.
Той е преди ноември.
Преди сезонът на борбите с петли.
Вече знаеш, че си имаме адвокат.
И какво ни е помогнал?
Този взима само проценти.
Какво губиш?
Моето време. Губя си времето.
Взех решение. Сменям си адвоката.
Имам нужда от пари.
Не е нищо лично. Просто...
Изтича ипотеката, която направих на къщата, когато умря сина ми и...
Знаеш какви са.
Минаха години, и нищо.
Единственото, което се случи беше, че умряха моите другари
чакайки техните пенсии.
Няма начин, нали?
Може би има някакъв начин.
Вие не искате начини, вие искате чудеса.
Аз не знам как да правя чудеса.
Изхарчих до последното сентаво за съдебни разходи.
Имам нужда от всичките ми документи.
Това няма да е възможно. Вашите папки минаваха от ръка на ръка.
Доста сложни формалности са.
Аз ще ги проследя, но ще трябва да ви взема хонорар...
за да наема агент в Халапа, или може би дори в град Мексико.
Това са много важни документи. Исторически.
Там беше акта, които установи социалистическо и сексуално образование...
Когато се борихме срещу духовенството...
Техните свещеници, дякони и техните суеверия.
Не говорете за това повече, Полковник.
По време на войната "Кристеро", толкова много хора умряха.
Много бяха кръстени по мазетата. На никой не се хареса това.
Всички възразяваха.
Защо да парадираме, Полковник?
Въпреки, че не ви харесва, на мен също.
Това е една римо-католическа и папска държава.
За мои позор, и на всички.
Борих се против това три години и пет месеца.
Но това беше преди години. Много години.
Сега времената са други.
За онези времена никой не иска да си спомня.
Аз.
Само Вие.
Късмет, Полковник.
И продължавайте да чакате.
Ще чакам.
Махни се оттам!
Оризът не е за зверове!
И се благодари на светците ти. Ако зависеше от мен, отдавна да си сготвен.
Търся Доня Амалия.
Търсите, но няма да я намерите.
Замествам моята свекърва.
Тогава, ще се върна, когато мога да я намеря.
Това няма да е възможно.
Тя получи апоплексия.
Докторът препоръча почивка.
Тогава, кога ще я видя?
За тези взимащи на вересия, няма да се връща изобщо.
Какво желаехте да купите? Или просто наминавате.
Просто наминах...
И да попитам за здравето на свекърва ти.
Тогава, нищо?
Нищо.
И Доня Амалия?
Там беше снаха й, разказа една от нейните истории.
Доста е неприятна. Млада е, но...
Но не се безпокой за мен.
Виждаш, че ние астматиците нямаме апетит.
Какъв късмет, нали?
Какво приготвяш в тенджерата?
Зелево ястие.
Само листа с подправки, както казват в моето градче.
В такава голяма съдина?
За да изглежда по-така. Защо да предизвикваме съжаление у другите?
Да, защо да предизвикваме съжаление.
Достатъчно ни е и нашето съжаление.
Имам идея.
Германецът плаща добре. Може да го заинтересува часовника.
Той не работи от години.
Тогава още повече.
Щом не работи, значи само пречи.
Да ви помогна, Полковник? Да не се подхлъзнете, много е кално.
Това е заради дъжда.
Всяка година имаме повече дъжд и повече кал.
Да не се е развалил. Къде го носите?
При германеца. Той разбира от тези неща.
Разбира от всичко, и взима пари за всичко.
Нека да го погледна и да го оправя.
Виждаш ли! Проблема е бил тук.
Но, трябва да ви предупредя, че този часовник се разпада.
Както казва майка ми, "Защо да се хвърлят пари на вятъра?"
Точно така, "Защо да се хвърлят пари на вятъра?"
Благодаря. - Няма защо.
Идва самия светец!
Ще ви изпратя, Полковник.
Идва самия светец!
Виждаш ли това?
Продължава да си се известява по улиците. Колко цинично е.
Противозаконно е. Това е светска страна на миряни.
Три години от живота ми се борих, така че тези идолопоклонници да разберат...
че това да бъде свободна и правова страна.
И просто виж.
Аз все още чакам моята пенсия за онази война...
а свещеникът се перчи по улиците. Не е справедливо.
И най-лошото облекли онова момче в женски дрехи.
Като някакво педерастче.
Когато идва Испанката, какво купува?
Жената на Полковника.
Доня Лола? Какво купува?
Те не могат нищо да си позволят.
Добре, но когато можеха, какво купуваха?
Откакто съм се родила, никога не са имали пари.
Тогава, дай ми консерви с риба тон.
Със сардели...
Кафе...
От гуава...
Не, по-добре тези сладки от гуава. Хранително е.
Тя го харесва.
Малко лукс, нали?
Не се безпокой.
Ние проститутки винаги си плащаме.
Защото винаги взимаме пари.
И какво?
Вече работи.
Идеята беше да го продадеш, не да го оправяш.
Ставаше въпрос Германеца да го купи.
Добре де, не го продадох, но вече работи.
Нали винаги се разстройваше, защото не знаеше колко е часа?
Срещнал си някой, и те е хванало срам, да не разбере
че ще го продаваш.
Познавам те така добре.
Надявам се, не си платил нито стотинка за да го оправиш.
Тя е като гадателка.
Винаги знае. Винаги.
Погледни само тези обувки.
Целите в дупки.
По този начин кракът диша.
Ако можех, щях да ти купя нови.
Веднага, щом пристигне пенсията, първото нещо...
Най-първото...
Остави, аз ще го направя.
Както преди.
Утре е петък!
Твоят ден е.
Няма ли да ме попиташ дали е имаше поща?
Продай този петел, веднага!
Спокойно, Блонди. Спокойно.
Не обръщай внимание на нейните прищевки.
Астмата дразни нервите й.
В един момент е зле, друг още по-зле.
Животът е труден, а приятелите малко.
Направо се изгуби, Полковник.
Само ме погледни. Трябва да си забивам тази гадост...
...в задните части, както би се изразил ти.
Хайде Хасинта, размърдай си! Забий ми това в мен!
Измий си ръцете, по дяволите!
Предложи нещо на моя побратим.
Вече не приличаме, на побратими.
Днес, дори вашата жена не идва насам.
Преди идваше да слушаме заедно шоуто на "Лудият монах" по радиото.
Тя ме изостави. Тя ходи само на кино.
Внимавай!
Не ми стигат болката и унижението.
Ако не бях толкова дебел...
Щях да го правя собственоръчно.
Мечтая за това.
Какво ли не бих дал да имам твоето здраве, Полковник.
Просто се разхождам, това е всичко.
И така, какво ще кажеш за по кафе? - Благодаря ти, побратиме.
Хасинта е права.
Вече не ви виждаме.
Какво те води насам? - Моят боен петел.
Малко е...
оклюмал.
Човек трябва да се безпокой за хората, а не за зверовете.
Не е звяр. Той е моя боен петел.
Точно така, бойния петел на моя побратим.
Или по-точно...
на моя кръщелник.
Просто го казах ето така.
Сложи му малко алкохол. Да стоплиш душата.
След малко ще започне шоуто на "Лудият монах". Защо не останеш?
После ще го разкажеш на Доня Лола.
Между нас казано, тя е права.
Говориш за онзи петел като че ли е човек.
Защото не е обикновен петел. Всеки го знае.
Мисля да го тренирам.
Да го науча "Пруската атака"...
Тази откъм фланговете.
Без да се засягаш, побратиме, но ти не разбираш от петли.
Когато прибра тялото на Агустин, беше за пръв път на арената за петли.
Това е изкуство.
Търговия.
Продай петела преди да е твърде късно.
Вече не си за този вид игри.
Птицата вече става нервна. Погледни.
В момента...
Знам кой ще ти даде това.
Може би дори повече.
Направи си сметката.
Познавам го. Мога да говоря с него.
Да представя твоя случай.
Ще го направиш ли?
Побратими ли сме, или не?
Не се ли борихме заедно във войната "Кристеро"?
Не остаряхме ли заедно?
Дължим си го един на друг.
Заради нашата дружба.
Така ми каза. - Сигурно ли е?
Даде ми дума!
На твоята дума може да се разчита, Полковник. Но не и на онзи мошеник.
Той е прав.
Той лъже, че има купувач за петела.
Иска го за самия него.
И той ти е побратим.
Вярвай му ако искаш, това си е твое право.
Седнете с нас, Полковник. Ще ви почерпим с една чашка.
Малко извън вкъщи, няма да ви навреди.
Поставете вашите облози!
Хайде, пусни едно за Агустин.
Той имаше дълг от залози към мен така или иначе.
На деветката. Това беше неговият рожден ден.
Наздраве, Полковник. - Благодаря.
Петнадесет!
Какво да се прави, Полковник. Може би следващият път.
"По-добре следващия път да пробва късмета на любовта".
Благодаря ви.
Прочети го. Ето това го написа Агустин.
Какво става, момчетата!
Отново сме тук.
Ногалес се върна.
Напитки за всички!
За мезе фъстъци.
Хайде, Хулия, изпий едно за здраве.
Моето здраве не зависи от твоите напитки.
Само защото не съм се връщал една година, тази ми прави пози.
Или не е така?
Все някаква причина има.
За нещо, за което те гризе съвестта.
Какво прави той тук? Все още не е сезона на цирка.
Той сега върши разни дребни работи.
Разни мръсни работи за Губернатора и неговите хора.
Трябваше да се върне! И то на същото място!
Млъкни, ще те чуе стареца.
По едно за всички.
Благодарение на Ногалес.
И има защо, аз съм най-добрият акробат в целият югоизток на републиката.
Лека нощ.
Извинете ме.
Заповядайте, Полковник.
Какво?
Аз ли съм виновен, че го засякох тук?
Не беше нарочно.
Трябваше да ме предупредите.
Някой трябваше да ми каже.
Какво прави тук убиецът на моя син?
Циркът идва скоро.
Ногалес все още е с тях.
Циркът идва чак ноември.
Ногалес винаги се занимава с нещо.
Да прави неговите сделки.
Чудя се как е жена ви?
Как искаш да бъде майката на мъртвец?
С всеки изминат ден по-стара и по-слаба.
Имаш ли нужда от нещо?
Не, нямам нужда от нищо.
Ти беше...
...жената на сина ми, нали?
Ами...
Питам, защото...
Вероятно ще кажеш, "Какви неща, ми хрумват... "
Но понякога се питах...
Дали имаш дете от него.
Нали знаеш, случват се такива неща.
Не...
Такива като мен, отбягваме тези неща.
Отблъскват клиентите, и освен това...
Откъде да знам кой е бащата...
Защото...
Може би това са размишления на старец, но...
Моята кръв умря.
Моето родословие ще приключи.
Колко жалко.
С радост щях да ви дам това удоволствие, Полковник.
Колко жалко.
Полковник!
Просто исках да знаете, че не бъде моя вината.
Беше просто съдба.
Съдбата винаги е виновна.
Хулия!
Какво е това?
Виж само.
Твоето сладко от гуава е тръгнало да се топи.
Какво те интересува?
Просто го казах.
Разкарай се! Изчезвай!
По дяволите! Не може така!
Госпожо, моля ви...
Изглежда никога няма да видя как свършва.
Онзи ден филма се скъса, и днес Ларис ме изгони.
Хайде! Вземи го.
Вътре има едно сладко от гуава.
Малко е размекнато, но ако го сложиш на чешмата...
И малко го изплакнеш, все още става.
Вземи го.
Имаш нужда от него.
Направи го заради съпруга ти.
Моят съпруг?
Дай му го на него, щом си толкова загрижена.
Как ти хрумна?
Мъжете не искат да приемат дарове от жени като мен.
Още повече, някой като съпруга ти.
Човек на честта, и т. н.
Ние не сме такива.
Ние жените сме различни.
Ние намираме начина.
Не ни остава друг начин.
Хайде, не бъди глупава.
Никой няма да разбере.
Ще бъде глупаво, както казваш.
Но нашите пътища се пресякоха само една нощ.
Онази прокълната нощ, когато моят син умря.
И никога повече няма да се пресекат отново.
Без значение колко съм гладна.
Така че, промени пътя си.
Помисли за съпруга си.
Все пак...
Вижда се, че сте в нужда.
Остави ни малко достойнство. - Остави достойнството на мъжете.
Като жена към жена, вземи го.
Никой няма да знае, никой няма да разбере.
Поне сладкото от гуава.
Той толкова го харесваше.
Имам предвид...
На теб ти харесва.
Така съм чувала.
Казват, че има много аскорбинова киселина (витамин С).
Вижте госпожо, правя го чистосърдечно.
Не е за да ви унижа...
И няма нищо общо с чувство за вина.
Да не мислиш, че ще убият някой заради такава като мен?
Знаеш ли...
Такива като мен не могат да кажат, "Обичам те".
Думата засяда тук в гърлото ни.
Това се случи с мен и сина ти.
Никога не му го казах, и той умря.
Той умря точно както и за теб.
С него се смеехме заедно.
Прекарвахме си добре.
Това е любовта, нали?
Агустин и аз...
Замълчи!
По дяволите, достойнството!
Тези бяха хората за ипотеката.
Какво ще правим?
Какво ще правиш?
Ще намеря друг адвокат. Ти ми го каза онзи ден.
Това беше онзи ден.
Писа, и няма никакъв отговор.
Сгреших.
Ти сгреши.
Ние сгрешихме.
Ще чакаш още тридесет години да продължават да те мотаят.
Все още ни остава петелът.
Това е единственото, което ни остава.
И ти го знаеш.
Имам нещо специално за теб.
Ще го овлажним малко,
и ще бъде като нектар от боговете.
Съжалявам. Не мисли най-лошото за мен.
Трябва да се направи, каквото трябва.
Побратиме...
Не си губиш времето.
Казах ти, че познавам един заинтересован...
Два дни по-късно идваш тук с това животно.
Беше преди две седмици. - Така се казва, Полковник.
Всичко го приемаш буквално. - Навици на войник.
Идваш в лош ден. Качи ми се кръвната захар.
Виж! Разширени зеници и т. н.
Става ми все по-лошо, а вие не идвате.
Вашите пациенти ще измрат при тази скорост, скъпи ми докторе.
А вие се шляете по улиците.
Не се оплаквайте. Вземете пример от Полковникът.
Като скала.
Никога не съм виждал някой слабичък човек да е болен.
Така че, не става...
Точно казвах на моят слабичък побратим...
че е дошъл в лош момент.
Момчетата от града се вълнуват много от бойният петел.
Наричат го, петелът на градчето.
Чудя се дали да го дам на тях, или на онзи клиент дето ти каза.
Казах, казах...
Не мислите ли, докторе,
че Полковникът е доста възрастен за да бъде така наивен.
Мисля, че Полковникът е прав да ви кара да държите на думата си.
Дължите му истината, както и вашата кариера.
Вие също сте така наивен.
Хайде, забий иглата!
Не искам да губя целият следобед с някакъв санитар...
с дъх на пияница.
Виж, Полковник.
По червена от неговата...
...проклета майка. С цялото уважение.
Тази захар ме убива преди да ми дойде времето.
Дебеличък, розов и вежлив...
Затова никой не ме взима на сериозно.
За да ти обърнат внимание, трябва да имаш грубоват вид.
Относно твоето, говорих със заинтересования.
Той си направи сметките.
Сега, се слуша бокс по радиото.
Вече никой не ходи на борби с петли вече.
Ще плати половината от договореното.
Знаеш присъствието е намаляло, но залозите са се качили.
Разходите по петела са много.
Ако беше за мен, щях да ти дам четири пъти повече, но...
Но говорите като посредник, не знаех за тези ваши способности.
Единственото, което знаеш, е да забиваш игли във вените.
Какво ще кажеш, Полковник?
Но... - В бизнеса няма "но".
Виж. Сега ще ти дам аванс за да се изхранваш както е рекъл Бог.
И декември, преди първата борба ще ти платя остатъка...
От името на моя приятел.
Добре.
Оставям ти го.
Той харесва неговите разходки.
Неговото име е Тадео.
Той е много чувствителен.
Аз го наричам Блонди.
Сега ще ви кажа доколко е напреднал диабетът ви.
Както казват в моят край...
"Остави ме да умра, глупако".
Той ви измами.
При това, че аз от петли изобщо не разбирам.
Правим това каквото трябва.
Вие самия го казахте, жена ми страда повече от глад отколкото от астма.
Има лоши хора.
Мислих, че толкова лоши хора, съществуват само в приказките...
Здравей, докторе. Както винаги?
И за вас, Полковник? Както винаги.
Да, моята вода. Както винаги.
Всичко защото всяка сутрин сядам и пия от водата му.
Все едно, че е водата струва пари.
Никога не се доверявай на червенокосите.
Има причина за да са ги убивали през средновековието.
Неговата коса е кафява.
Червеникаво кафяв цвят. Това е достатъчно.
Доктор, Полковникът може да седне тук.
Дори не нося расото си.
Този път, заложи нещо.
Иначе се губи кефа.
Сега имаш в теб аванса.
Ако заложа, жена ми ще ме убие.
Нали продаде петела си, поне да те остави да се насладиш.
Остави го. Доня Лола със сигурност ще му натяква ако заложи.
Спечелих.
Видя ли. Трябваше да заложиш.
Имате душа на досадник, Докторе.
Сигурно се наслаждавате като слагате инжекции.
Откъде може да знаете? - Годините...
Аз тръгвам, защото тук е пълно с лешояди.
Освен това, жена ми ме чака.
Не й казвай, сигурно ще те гълчи, че не си заложил.
Твой ред е, синко.
Колко остава докато ти свърши смяната? - Съвсем скоро.
Един момент както винаги.
Докторе! Докторе!
Неговата смяна свършва, когато трябва.
И ако някой ухажор или приятел иска да го чака...
Ще трябва да го чака в уличката отзад.
Така са нещата, Докторе.
Знаете, това е място за семейства.
Освен това сте женен.
Защо, докторе?
Защо?
В ръката си държа стойността за три години на пенсията ми.
И лекарството, което докторът ти предписа.
Нося кафе за сутрините. Добро кафе и т. н.
Имам обувки.
За достойни хора, както ги наричаш.
Нося и ипотеката...
или почти...
Почти.
Това, което липсва,
ще договорим за след борбите с петли.
Кога казваш, че са?
Около Коледа, веднага след циркът.
Представи си, прекарах целия ми живот, заключена в това градче...
и дори не знам кога започват борбите с петли.
Все едно се случват толкова много неща наоколо.
Сега, покажи ми тези обувки още веднъж.
Изглеждаш толкова хубав.
Липсва ли ти онова животно.
Какво ти хрумва?
Просто вдигах перата за да не ми натякваш после.
Преди две седмици вдигнах последното перо.
Да, липсва ми.
Но ще го забравя.
Щом смъртта на Агустин не ме уби...
и тази липса ще ми мине, също.
Отиди и го вземи.
Не се чувствам добре като да виждам да скърбиш.
Това предизвиква астмата ми.
Сериозно ли го казваш?
Мислиш ли, че ще си прахосвам сутрините в шеги?
Хайде! Стани и отиди при Сабас.
"Аз ще се грижа за петелът междувременно".
"Аз ще се грижа за петелът... "
Ще се грижа за животното докато почнат борбите.
Сигурен ли си, че е плесен? Заклеваш ли се, Сотеро?
Тридесет години в този бизнес, все ще го знам.
Това е, което наричат Бялата Лилия.
Това е ужасно заболяване.
Аз ще се заема неговото трениране. Децата и аз.
Ако не направим нищо до три дни, ще затънем до уши в това.
Вече има спаринг-партньор и всичко е готово.
Кой би повярвал?
Боен петел подготвен от три неопитни деца...
и един стар пенсионер.
Ще го побъркат.
Някой иска ли мнението ти?
Полковник, наистина... Защо го искаш?
Къщата е самотна без него.
Тъжно.
Той ме прави компания.
С това трябваше да започнеш. Вземи го.
Но искам да го подържащ във форма, побратиме.
Нахранен и трениран.
Хасинта, петелът!
Връщаш ли го?
Животното е договорено. Ти дори даде аванс.
На заем, Полковник.
Блонди! Блонди!
Давай, давай!
Хайде! Оставете това животно намира!
Полковникът ни помоли да го тренираме. Освен това, това е петелът на градчето.
Беше на хората, сега има нов собственик.
Така че, изчезвайте.
Не ме карайте да се ядосвам рано сутрин.
Винаги сте ядосана, сутрин и следобед. Вечно раздразнителна.
Затова имате лош късмет.
Вашият лош късмет уби Агустин.
Мръсна испанка!
Разкарайте се оттук! Изчезвайте!
Какво ви казах? Изчезвайте!
Разкарайте се!
Ще съжалява този, които се гаври с мен или със спомена за моят син.
Ще съжалява той и цялото градче!
Тази испанка може да отмъщава.
Да бяхте загнили в утробите на майките си.
Дано някой ден, намерят майките ви изкормени в някой сокак.
И да се надявам, да съм там тогава...
да му се насладя.
Твоя е вината!
Изцяло си ги обсебил.
Като, него.
Тихо!
Не искам той да го разбере.
Достатъчно е, че си имам проблеми с съседите...
Това ми стига!
Най-добре дори не гледай.
Някой неща е по-добре да останат неизречени.
Каква беше тази врява? Чух те да гълчиш децата.
Да не идват повече.
Те не ме обичат. - Какво въображение имаш.
Освен това, те тренират петелът.
Ще му доведат спаринг-партньор, така че да овладее атаката.
Ти го тренирай.
Но аз не разбирам от петли. Затова ги помолих.
Не искам да разберат, че не разбирам от петли.
Аз все пак съм Полковник.
Тези момчета няма да влязат тук отново!
Нека да се разберем, заемам ти я само за известно време.
Ако нещо й се случи, ще плащаш.
Дадох ви думата си.
И такова чудо нямаше, кокошка да бъде спаринг-партньор на петел.
Тренира се с бойни петли.
Кой те пита, като не разбираш от петли?
Полковникът знае по-добре.
Знаеш, нали?
Ще се видим скоро.
Ето, доведох ти врага.
Ще видиш.
Хайде.
Сега, ще нападаш по фланговете.
Точно както го правеше на огледалото.
Представи си, че това не си ти, че това е опонента.
Това е като война. Който удари първо, печели.
Това е Пруската стратегия.
Точно така.
Ето тук.
Тук е неприятеля.
Нападай! Нападай!
Казах ти Пруската стратегия!
Откъде взе тази проскубана кокошка?
От Доня Амалия.
Купи ли я? - Не, назаем.
Не съм дал нито сентаво.
Накара ме да дойда да те търся тук?
Тук, където умря той.
На същото място?
И ти, все едно нищо...
Никой не те е карал да идваш. - Имах предчувствие.
Предчувствията са си само предчувствия.
Онази нощ, имах предчувствие.
Както толкова други нощи.
Но онази нощ, стана реалност.
Кажи ми къде го намери.
Кажи ми.
Там.
Точно под колата.
Фаровете го осветяваха.
Така ли?
Така.
Отивай си.
Хайде. Не се измъчвай повече.
Казах му го, ясно.
Предупредих го.
Когато го видях да излиза, така нагласен и парфюмиран, си казах...
"Излиза с онази".
И така беше.
Заради нея...
И заради онзи петел, по който си толкова привързан, го убиха.
Убиха ми го.
Започна отново...
И никога няма да спра.
Никога!
Тръгвай!
Хайде. Продължавай с твоите истории другаде.
Измъчвай се сама.
Заради онази Хулия...
Онази също движеше с Ногалес.
Ти ме накара да кажа името му.
Ногалес.
Казаха ми, че онзи...
Дето уби моят син, бил със сомбреро и облечен добре.
Дошъл да търси онази Хулия.
Носеше неговия петел.
Все едно, някой може наистина да обича такива жени...
Проститутки.
Казвам го така без свян, защото съпруга ми не е тук.
Уличници.
Тази беше най-лошото.
Тя го караше да вярва, че с него беше различно.
Ако беше само за една вечер, нищо нямаше да се случи.
Но онзи бръмчеше, бръмчейки като муха.
Тя му донесе лошия си късмет.
Но моят син я уреди тя да държи петелът на арената.
Тогава, другият...
Другият твърдеше, че тя и сина ми са нагласили изхода от боя с петли.
Твърдеше, че той бил неин сводник.
Твърдеше, че тя е забучила фиба в стомаха. Стомаха на петелът!
Глупачката сигурно го е направила.
Тя искаше да го улови.
Готови са на всичко за да уловят някой мъж.
Да завие фиба на петела...
Все едно, другият няма да забележи.
Казват, че на ръката си е имала кръв.
Кръвта на петелът. На кой друг?
Кръвта на моят син по-късно потече.
Знаех го още щом го видях да излиза от къщата така нагласен.
Понякога си казвам...
"Ако не му бях зашила копчето, нямаше да отиде...
И нямаше да ми го убият".
Грях е да живееш по-дълго от децата си.
Грях е, да се събуждаш всяка сутрин жива.
Аз и онази Хулия все още сме живи.
Затова, когато моят съпруг я поздравява ме наранява.
Това не е ревност, това е ярост.
Ярост, че все още е жива.
Днес, бях при арената, и го намирам там с една кокошка...
И изпитвам същото чувство.
Същото предчувствие, и същата ярост.
И вие, нито дума на никого!
Това си е мой гняв.
Това е грях, и не ме интересува.
Виж! Плюя на Бога.
Плюя на съдбата си.
И тогава?
И тогава, дойдоха да ми кажат.
Казах ли ви, че валя по време на погребението?
Да, каза ми.
Щом не искаш сополанковците да идват да го тренират...
трябва да го правя аз.
Заради теб отидох за кокошката.
Заради теб.
Заради теб, го тренирам.
Заради теб.
Обичаш този петел повече, отколкото мен.
Това е единственото, които ни остава от нашият син.
Повярвайте ми, мразя да правя това.
Да тръгваме.
Хората за ипотеката залепиха известието за изгонване на вратата.
Те казват, че мразят да го правят.
Лицемери.
Те не искат пари, искат къщата.
Привижда ти се злото навсякъде.
Виждам, че губернатора и твоят побратим Дон Сабас...
изкупуват всеки терен в града за тяхната фабрика.
Тогава, няма изход.
Не...
Няма изход.
Търсих ви навсякъде, и ми казаха, че сте тук.
Дойдох да дискутирам за ипотеката. - Вие знаете правилата, Полковник.
Правилата са за да се прескачат.
Как ви хрумна да си направите ипотека в такива времена?
Казаха ми, че ще заровят моят син в общ гроб.
И така, ако човек не може да плати дори погребението на сина си...
Не е ли срамно?
Не е ли?
Това за три месеца. Петелът вече е продаден.
Дадоха ми аванс.
Вижте, дори нося нови обувки.
Тогава, кажете на купувача на петела да ви плати останалата част от парите.
Извинете ме, Полковник, но съм зает.
Петелът е живо създание.
Да предположим, че моят приятел ти се изплати, и животното умре преди борбата?
И сега, когато ти го взе да се грижиш, кой е отговорен?
И ти, Полковник, харчиш парите доста бързо.
Нови обувки, и всичко това.
Аз спазих моята дума, и ти взе петела.
Като между побратими, ще видя какво мога да направя.
Но предварително ти казвам, ще бъде много трудно.
По дяволите Сотеро, едни проблеми не можеш да разрешиш.
Казах ви вече, дръжте се като в една цивилизована държава.
Иначе няма прогрес, просто няма.
Полковник...
Хората не си купуват обувки, когато им се прииска.
И откога е инвалидната количка? - Откакто започнаха дъждовете.
Само за малко да си отвлека вниманието,
и завалява изведнъж порой.
Така не става.
Какво ти става?
Какво ти е?
Не можеш да умреш!
Не и ти!
Не и ти, предател такъв.
Не знаеш ли, че сезонът на борбите тепърва предстой?
Ако ти умреш, той ще умре заедно с теб.
Оправяй се...
ако ще само заради него.
Трябва да се оправиш.
Ще те заведа на доктор. Това е.
Ще те заведа на доктор. Точно така.
Докторе!
Доня Лола, ще подгизнете! Елате.
Как може да излизате в ден като този?
Къде е докторът? - Отиде към планината.
Каза, че има преглед в някаква къща...
И след това, че ще трябва да остане и през нощта...
Вече дори не го свърта насам.
Петелът няма да издържи до сутринта.
Той е доктор, а не ветеринар.
Нищо не съм ти направил. Нищо.
Той е така от следобеда.
От светкавиците...
Докторът е в планината.
Направи нещо!
Откога те интересува петелът?
Инсулин?
Докторът ми го препоръча. Това ще вдигне дори умрелите.
Тогава, щеше той да ти го даде.
Добре де, жена му го препоръча, това е почти същото.
Докторът е на обичайната си обиколка.
Един скапан доктор в цялото градче, и се крие наоколо...
като някакъв педераст в храстите.
Така не може да продължава.
И какво е това да се инжектира петел?
Това е за хора.
Инсулин за животно? Само това липсваше?
По една чашка, побратиме.
Дори не я слушай.
С всеки ден е по-груба.
Но инжекция...
Ще трябва да го плати обратно.
Нещата стават по скъпи с всеки ден.
Представи си! Има дни, когато Сабас си поставя две дози.
Това са много пари.
Шоуто на "Лудият монах" по радиото ще започне всеки момент.
Хайде остани, така ще може да го разкажеш на жена си.
Само да не ни види тази стара вещица.
Тя се вре навсякъде.
Тя ми брои инжекциите.
С всичко се разпорежда.
Ако само можех да направя нещо повече, побратиме.
Понякога искам да се разхождам сам, без да давам обяснение на никой.
Да разговарям,
да правя, каквото ми се иска.
Да вдишвам въздуха на планината.
Да говоря с приятели.
С моите побратими.
С теб, както когато воювахме заедно.
Остаряхме, Полковник.
Когато напусна Табаско, беше един дребен сополанко.
Сега си стар и дебел.
Достатъчно! Ставам носталгичен.
Носталгичен към мен.
Носталгичен за теб.
За онова време.
Безсмислена носталгия.
Надявам се петела да се оправи.
От сърце.
Казвам го заради теб.
Той стана за теб нещо като син.
Да помогна ли? - Не! Изнервяш го.
Той знае, че го ненавиждаш.
Не говори глупости.
Можех и сам да го направя.
От години не правиш нищо сам.
Всичко свърши, Блонди. Спокойно.
Стой тук.
Щом са революционери, трябваше да се научат как да отпечатват.
Само погледни това.
Всички букви са се изтрили.
"Ел Летрарио"...
както казваше Агустин.
Ела тук.
Това е, което Агустин четеше...
Политика.
Идеали и принципи.
Пише...
"Група гвардейци на служба при губернатора...
нападнаха местния клуб на синдиката...
и тези жандарми атакуваха синдикалистите".
Жандармите...
Точно като в онзи ден.
Точно като...
Точно като в онази вечер.
Този в моята къща!
Точно като в онази вечер.
Чуй ме добре! Няма да умра.
Дори само за да те лиша от удоволствието
да ме натриеш с твоите мазила.
Той беше с мен само защото играехме заедно домино.
Не се меся, където не ме викат.
Онази нощ също не са те викали. Тази нощ също не съм те викал.
Започна да богохулства отново. Значи ще се възстанови.
Добре, Доня Лола.
Щом сте вече тук, нека да изясним нещо, Падре.
Вие също го видяхте.
Аз бях при тялото около два часа по-късно.
Вие бяхте там.
Сигурно са казали,"Защо да викаме доктора? По-добре свещеника".
Ако ви безпокои, дали съм му дал последно причастие...
Пристигнах късно дори за това.
Не, не е това, за което искам да говоря.
Когато пристигнахте, тялото все още беше там.
Ногалес все още е бил там, толкова самодоволен.
Мислите ли, че ако наистина беше кавга заради бой с петли...
Ногалес щеше да остане?
Отговорете ми. Не бъдете така тих.
Не, нямаше да остане.
Вие също го видяхте.
Аз видях, когато Агустин си сложи вестника под неговата риза.
Видях го, и му казах...
"На танците, ще те изцапа мастилото от тази пропаганда...
и тогава ще има доказателство, отпечатано на гърдите ти".
И той се засмя, както винаги го правеше...
леко настрана...
точно както жена ми.
Същата усмивка.
Съвсем същата.
И ми каза, "Днес не съм на танци, на арената за бой с петли отивам".
Но по време на борбата, той се изпоти.
Може би не сте забелязал, но на тази арена, както са без позволение...
използуват фаровете на колите за осветление.
И така всички, които се занимават с петлите се потят.
Вижте, ако не ми вярвате,
същото е пред огледалото на банята.
Синьо индиго.
Мастилото извлечено от същият вестник.
Никога не се научиха как да отпечатват.
Никога.
Ако не се успокойте,
ще накарам докторът да ти сложи една доза морфин...
и ще има мир.
Мир?
Няма мир от онази вечер насам.
Вие го знаете.
Вие го видяхте.
Моето момче беше въвлечено в политиката.
Трябваше да подпиша в смъртният акт: "караница при бой с петли".
Все едно е някакъв пияница.
Вие подписахте смъртния акт, защото...
Докторът беше по това време в планините.
Вие знаете също като мен.
Момчето е мъртво, няма значение.
Не, има значение.
Не взимайте това, като моя изповед.
Дори през ум не ми мина.
При все това, запазете тайната на изповедта.
Той е прав.
Не е все едно защо убиват синът на някой.
Всичко това заради един петел. Навиват се сами себе си.
Не ти ли донесох ризата?
Беше ли оцветена с мастило?
Беше изцапана с кръв. - Беше изцапана с кръв и мастило.
И веднъж за завинаги, ти го казвам...
Твоят син беше убит заради идеалите му...
и за нищо друго.
Ти искаш да разграничиш на всяка цена петела от погребението му.
Нашето погребение. - Нашето погребение.
Ела, вземи си нещата и почни да шиеш до мен.
Това е утешава.
Успокоява ме.
Нямам нищо шиене. - Тогава измисли нещо.
Ето така, да те виждам по-добре.
Знаеш ли, кой е единственото погребение, на което ще отидем заедно?
Собственото ни погребение.
Циркът е тук! Циркът пристигна!
Това е феноменалният цирк на забележителните братя Кинтанийя...
Сега на тяхната годишна обиколка на централните части на Републиката!
Циркът пристигна!
Циркът е тук.
Вече е тук, а август все още не е приключил.
Завий се.
Ще хванеш пневмония в тази влажност.
С тази влажност е съвсем същото във ваната или в леглото.
Опитваш се да ме убиеш, като ме плашиш или ядосваш.
Хайде в леглото.
Днес е петък. - Да...
Но все още има време.
Но аз регистрирах жалба, и чакам за отговор.
Това вече не е обикновена процедура.
Ако искате, ще ви повторя...
Няма кой да пише на Полковника.
Трябва да ти кажа нещо.
Чух, че циркът пристигна, и...
Искам да си запазя петела.
Да отменя продажбата.
Да отмениш продажбата?
Но ние изхарчихме целият аванс.
Херман е прав. Сабас не може да остане с петела.
Той не бива да ни измъкне така петела на Агустин.
Ще го даде на Ногалес.
Тихо! Това име не се споменава тук.
Сабас ще го даде на него.
Петелът на Агустин не трябва да свърши в ръцете му.
Искам да знаеш, отивам при Сабас и да му върна парите.
Ще лъсна обувките с паста, и ще ги върна...
Или ще продам часовникът.
Петелът на Агустин е най-добрият в градчето.
Собственика на петела, който спечели получава 20% от залозите.
Тройно на това, което Сабас предлага!
Не те питам.
Казвам ти го.
Предупреждавам те.
Правя това заради него...
за теб...
и за мен.
Заради мен, не напразно съм Полковник.
Ще трябва да поправя панталоните с бял конец, така че да не се забележи.
Собствениците на бойни петли не обличат парцали.
Колко даваш за пръстена?
Отивай си!
Не върша такива неща.
Падре Анхел, колко?
Колко?
Църквата забранява такива неща. И аз съм свещеник.
Свещеник, а не кредитор.
Въпреки, че черната сянка ни спохожда.
Намери някой друг.
Кредитор.
Освен свещеник, съм и ваш приятел.
Затова, защото сте единствения ми приятел.
Ако не с вас, тогава с кой?
Моля, имайте милост.
Заради всички пъти, когато бяхме заедно на кино.
И аз, какво да правя с пръстена?
Да го продам ли?
Вашето име е гравирано.
В това градче разбират всичко.
Тогава вашият съпруг ще дойде и ще запали църквата за втори път...
заедно с мен вътре.
Той ще разбере.
Колко?
Благодаря ви, Падре.
Не знам как да се моля. Никога не са ме научили.
Това само от живота се научава.
Довиждане.
Не ми позволи да я опростя. Толкова зор дава.
Не можах да върна обувките.
Но вече няма да знаеш часа.
Какво е това?
Толкова съм слаба, че някой ден ще ми падне.
Ще ти сложа рогата, Полковник. Никой няма да знае, че съм женена.
Какво си направила?
Посетих Падре Анхел. - Оня с расото.
Надявам се, поне да спази тайната на изповеданието.
Къде тръгна в този дъжд?
Да уредя сметките си. Сметки на моя петел.
Тук съм да уредя бизнеса.
Не идвам при моя побратим. Идвам при моя брат по оръжие.
Къде си мислите, че отивате?
С какво право нахълтвате?
Стойте настрана, моля ви.
Умолявам ви.
Предупреждавам ви.
Този петел няма да излезе оттук, докато съм жива.
Ще я нараниш, това е майката на Агустин.
Ще ме нараниш. Този петел е мой!
Мой и на съпруга ми, Полковникът.
Млъквайте и се успокойте.
Този петел е на хората и ще се бие за градчето.
И ще го вземем, ако ще и над трупа ви!
Тогава ме убийте!
Взеха го насила.
Казах им, че петелът няма да напусне тази къща...
докато съм жива.
Но ти си все още жива.
Вие не бяхте в къщата.
Това няма нищо общо с цирка.
Искаха да използуват палатката на цирка и си нагласиха арената за бой.
Единствения отговорен за този петел, съм аз.
Този, който се погрижи за него, бях аз.
Този, който го тренира, бях аз.
Този, който го плати, бях аз.
Не беше нито Сабас, моят побратим.
Нито някои от вас.
Нито паметта на Агустин.
Аз.
Кажи му истината.
Ногалес, беше там горд, перчейки се пред всеки.
Тогава хората го предизвикаха с петела на Агустин.
Нямаше друг начин, Полковник.
Моят петел няма да се бие срещу онзи.
Докато може да диша...
моят петел няма да се опръсква с кръвта на онзи.
Беше от доброжелателство, Полковник.
Нямам доброжелателство към вас.
Аз не съм влизал като крадец в къщата ви да взимам петела.
Бяха тези, така наречените другари на вашият син.
Аз ви го дължа.
Знам това.
Но не беше само моя вината.
И двамата бяхме въоръжени.
И двамата.
Още малко, и мъртвият щях да бъда аз.
Но неговата смърт беше достатъчна, за да се превърне в светец.
Въпреки всичко, дължа ви го.
При все циркаджия, но съм честен.
Ето, вземете това за вашият петел.
И, с моите връзки.
Имам приятели, връзки.
Още утре ще ви уредя пенсията.
Скапаната ви пенсия, за която цялото градче знае.
За един миг, Полковник.
С един магически номер.
Само защото ви го дължа.
Само защото имам баща.
Само защото съм сантиментален.
Вижте...
Ще направя магия за вас, и никога няма да чакате пощата повече.
Нито за изкуството на магията.
Нито за вашите връзки.
Нито за цялото злато на света.
Нито за всички пенсии.
За нищо.
Да тръгваме, Блонди.
Приятна вечер, господа.
Това ще се случи отново.
Отново и отново.
Ще се върнат да го вземат отново.
Следващият път...
няма да можеш да го вземеш с теб.
Петелът не се продава.
Толкова си упорит.
И междувременно, какво?
Какво?
Ще седнеш, да чакаш онази пенсия.
Онази пенсия дето не идва. - Ще дойде.
Бъди разумен. Вече си стар.
Днес, ти отстъпиха защото си стар. Изненада ги.
Утре ще те наръгат с ножа, защото си стар.
Те ще останат с петела, а аз ще остана вдовица и сама.
Сега, го осъзнах.
Ти, също.
Премисли.
Няма да премислям.
Изминаха двадесет години без да премисляш.
Тогава ще изминат още двадесет.
Такъв си инат и непредвидлив.
Моят живот догаря бавно, като някаква евтина свещ.
И ти инат с този петел.
И ако петелът не спечели?
Ами ако не спечелиш прословутите 20% комисионна?
Това е само ако спечели. Ами ако загуби?
Помисли ли какво ще правим ако загуби?
Този петел не може да загуби.
Да предположим, че стане?
Имам четиридесет и пет дни за да предполагам това...
И дотогава, кажи ми, какво ще ядем?
Отговори ми.
Хайде, кажи ми!
Не стой там така тих.
Кажи ми! В края на краищата, си мой съпруг.
Кажи ми, какво ще ядем.
Кажи ми.
По дяволите.